“Живі” вакцини містять атенуйовані, тобто сильно ослаблені, віруси та бактерії. До “живих” вакцин належать – вакцина від вітряної віспи, ротавірусу, кору/краснухи/паротиту, оральна вакцина від поліомієліту, вакцина від туберкульозу (БЦЖ), жовтої лихоманки, наприклад.
Ці вакцини зазвичай протипоказані вагітним жінкам та людям із сильно ослабленим імунітетом. Для решти людей живі вакцини є безпечними.
Існує дуже невеликий шанс того, що після вакцинації, вірус може виділятися зі слизом з дихальних шляхів чи з випорожненнями щепленої людини, інфікувати невакциновану людину. Це в загальному. Проте є особливості в залежності від вакцини. Так, припускають, вірус вітрянки може передаватися у рідкісних випадках, коли у щепленого після вакцинації виник висип. У зоні небезпеки можуть опинитися люди, імунітет яких сильно ослаблений внаслідок важких хвороб: ВІЛ-інфіковані, люди після пересадки органів, люди, які проходять хімієтерапію або приймають препарати для пригнічення імунітету. Хоча науковці ставлять це під сумнів.
Тому такі люди мають уникати контакту:
Хоча від щеплених проти кору, краснухи чи паротиту можна виділити вірус зі слини, варто пам’ятати, що така особа не є заразною - вірус не передається іншим людям. То ж контактувати після щеплення КПК з людьми, яким протипоказана вакцина проти кору, паротиту, краснухи, можна, це безпечно. І навпаки, вакцинацію потрібно проводити аби вони не стали джерелом інфекції для людей з ослабленим імунітетом.
Неживі вакцини, зокрема й вакцини від COVID-19, не становлять жодної загрози для людей, які оточують вакцинованого.